DØDE MENN KLER IKKE RUTET
John Hay Forrest drept i ulykke Fremtredende vitenskapsmann og filantrop
Lagde også ost og var far til tre
Det var en stille dag på Rigby Reardon detektivbyrå.
Jeg var fyllesyk, og det var så lite å gjøre at jeg leste gamle aviser om igjen.
Jeg tenkte til og med på å stenge kontoret i noen dager
da helt plutselig...
- Mr Reardon? - Det stemmer.
Mitt...
Mitt navn...
I alle mine år i bransjen hadde jeg aldri sett noe liknende.
Var hun ekte? Det var bare én måte å finne ut av det på.
Men jeg husket ordene til Marlowe.
Ikke forelsk deg I EN KLIENT
Hva faen vet vel Marlowe?
Hun var helt sikkert ekte.
Hva holder du på med?
Retter på brystene dine.
Du besvimte, og de flyttet seg fra plassen sin.
- Sånn. - Takk.
Ingen årsak.
Takk. Beklager min dramatiske entré.
Det var bare det at jeg så overskriften i avisen...
Dodgers taper igjen
- Du må være en stor fan av Dodgers. - Nei, jeg så forsiden.
- Hva heter du, Dukkeliten? - Juliet Forrest.
Forrest...
Datter av ostefabrikanten. Du kunne trengt en kopp med min berømte java.
Ost var hobbyen til pappa. Han var en vitenskapsmann.
- For en ulykke han hadde. - Det er derfor jeg kom hit til deg.
Du tror ikke det var noen ulykke. Du tror at han ble drept.
Hvordan visste du det?
Det er min jobb å vite, Miss Forrest. Sitt ned.
Hva får deg til å tro at det ikke var noen ulykke?
Rett før det skjedde
oppførte han seg veldig uberegnelig, skrev ned lister med navn, i dusinvis.
Han skrev dem på trekkpapir og kladdeblokker, hva enn som var nærheten.
Her er en av listene, eller del av en.
Den er fra en dollarseddel.
Jeg føler at han var offer for en gigantisk sammensvergelse.
Du utledet mord og en gigantisk sammensvergelse fra dette?
Du synes at jeg er altfor impulsiv, Mr Reardon?
Kanskje.
Kanskje ikke.
Hvis du vil ha meg til å etterforske din fars død, så tar jeg 10 dollar dagen.
Utgifter kommer i tillegg.
Holder det med 200 dollar i forskudd, Mr Reardon?
- Jeg ville skutt bestemor for 200 dollar. - Det er ikke nødvendig.
Du vet aldri. I den forrige saken min måtte jeg kaste broren min ut av et fly.
Hvor oppbevarte faren din korrespondansen sin?
Han hadde et lite kontor i byen. Her er nøkkelen.
Takk skal du ha, Mr Reardon. Jeg setter pris på dette.
- Miss Forrest? - Ja?
Du sparer skoene mine om du sier hvilken adresse denne nøkkelen passer til.
Det var 429 Firehouse Row.
Ganske snuskete bydel for en berømt vitenskapsmann.
Det var det eneste stedet han kunne eksperimentere med ost
uten at lukten plaget naboene.
Jeg skal se hva jeg finner.
God dag, Mr Reardon.
På veien til Firehouse Row prøvde jeg å ikke tenke på Juliet Forrest.
Jeg hadde ikke sett en sånn kropp
siden jeg løste saken med den myrdede jenta med de store puppene.
Jeg hadde ingen problemer med å finne ostelaben til Dr Forrest.
Det stinket dritt.
Inne fant jeg noe interessant.
"Til John Forrest, en søt mann. Som sine oster blir han sterkere med alderen."
"Kjærlig hilsen Kitty."
Så den gamle, berømte vitenskapsmannen hadde litt gående på si.
"Carlottas fiender."
"Carlottas venner."
"Kitty Collins"?
Høres ut som jeg får selskap.
Skadedyrutrydder.
Et øyeblikk.
Kom inn.
Sett deg.
Det står noen kjeks på bordet.
Ta en.
Gode, ikke sant?
Tipper at for å være en bra skadedyrutrydder så må du like å drepe.
Ja.
- Ja? - Jeg vil gjerne treffe Miss Forrest.
- Hvem skal jeg si at det er? - Mr Reardon. Si til henne at jeg er skutt.
Helt i orden, sir.
- Skal jeg fortelle henne av hvem? - Nei. Det vet jeg ikke selv.
Har du det greit? Du ser ut som om du holder på å besvime.
Besvime?
Aldri.
- Ta meg imot. - Beklager.
Jeg er en hovmester, ikke noen mottaker.
Dukkeliten.
Hva holder du på med?
Det burde kjennes bedre nå.
- Hvor lærte du det? - På sommerleir.
- Lærte du det på jenteleir? - Det er egentlig mot slangebitt,
men jeg synes det fungerer på alt.
Du mumlet noe om at Kitty Collins og Swede Anderson er på en liste.
- "Carlottas venner"? - Det er riktig. Kjenner du dem?
Kitty var
en som pappa rotet rundt med etter at mor tørket inn.
Og Swede var kjæresten til Kitty.
Hvor er de nå?
Sist jeg hørte noe så var de i Santa Barbara.
Før var han en bokser. Nå jobber han på en bensinstasjon
og hun synger på en privat klubb.
Du er muligvis interessert i denne. Jeg fant den på arbeidsrommet til pappa.
"Takk for sjekken. Hvis jeg er indisponert
så er den dollaren du overlot i min forvaring i lokket på sukkerskålen."
- "Shh." - Hvorfor?
Nei. Denne.
Nei, det er ikke "Shh." Det er S-H-H. Samuel H Hastings.
Svogeren min. Eller han var det i det minste.
Han og min søster Leona er separert. Han er en håpløs drukkenbolt.
- Hvor er han nå? - Jeg vet ikke.
Få tak i din søster Leona for meg.
Greit.
Jeg er redd hun ikke er til særlig mye hjelp.
- Hun er meget forstyrret. - Hvor forstyrret?
Hun er blitt diagnostisert som paranoid hypokonder.
- Legene tror at hun bløffer. - Det vet jeg om hun gjør etter ett ord.
- Hallo? - Hun bløffer.
Mrs Hastings? Jeg heter Reardon. Trist å høre at din far er gått bort.
Nei, det har han ikke. Han er ikke tilbake før på søndag.
Søndag? Du forstår ikke, Mrs Hastings.
Jeg etterforsker din fars død.
Faren min ringte meg fra Chicago i kveld. Han nevnte det ikke med et ord.
Kanskje han glemte det.
Hør, faren din er død, Mrs Hastings.
Din søster Juliet mener at hans død ikke var noen ulykke.
Hva snakker du om?
Jeg hadde en lang prat med ham for en liten stund siden.
- Han fortalte meg fryktelige ting om deg. - Hør, du falske galning.
Beklager at jeg kalte deg en galning. Jeg har bare ikke tid til å høre på...
Greit, ikke hør. Hvem bryr seg?
Søsteren din har mye å lære om høflighet i telefonsamtaler.
Vet du hvordan jeg kan lokalisere Sam?
Du kan spørre bartenderne langs 5. gate.
Jeg ringer deg hvis jeg finner noe.
Hvis jeg ikke er hjemme, så gi en beskjed til hovmesteren eller vaskedamen.
Vaskedame.
Beklager.
Hvorfor gjorde du det?
Da jeg var syv år
stakk faren min av med vaske...
Moren min døde av et knust hjerte.
Hver gang jeg hører at noen sier vaske...
Jeg går berserk.
Stakkars deg.
Jeg klandrer deg ikke for at du kvalte meg.
Jeg skal aldri si det igjen.
Takk.
Hei så lenge, Dukkeliten.
Jeg tuslet ned 5. gate på jakt etter Samuel H Hastings.
Gaten med frustrerte forhåpninger og knuste drømmer.
Alt var billig, nedsatt. Selv de prostituerte hadde salg.
Det var ikke noe problem å finne Hastings. Han skyldte penger til alle bartendere.
Han bodde på Hotel Ward på 5. gate. Før var det på 8. gate.
De tok imot så mange gummisjekker at det flyttet seg tvers over byen.
Jeg gikk til rommet hans og banket.
- Hastings? Sam Hastings? - Hvem er det?
Jeg heter Reardon. Jeg har et forslag til deg.
Men ikke i dag. Må det være i dag?
- Ja. - Kom på mandag.
- Jeg har de pengene til deg. - Hvilke penger?
Det er en dollarseddel gjemt i sukkerskålen din.
Jeg gir deg fem dollar for den.
- Du kunne kjøpe mye sprit for det. - Bare et øyeblikk.
Se i lokket.
Den passer perfekt. De fleste av navnene er uleselige,
men jeg klarer å tyde Kitty Collins og Swede Anderson.
Men hva betyr "CV"?
Det er et slanguttrykk. Det er baklengs for toalett...
Nei, skrevet her C-V.
Med mindre jeg er på villspor, så står det for "Carlottas venner".
- Jeg er imponert. - Synes du det er imponerende...
Der var jeg, stod som en unge og gjorde teite triks for henne,
kjørte mange kilometer ekstra bare for å se henne.
Hvorfor?
Hva tenker du, Mr Reardon?
Ha det, Dukkeliten. Jeg er i Santa Barbara om du vil ha tak i meg.
Jeg fant ut at Kitty Collins jobber på Brentwood Room.
Brentwood Room.
Hvor rike kvinner kommer for å møte rike menn sånn at de kan få rike barn.
Miss Collins?
Kitty ville ikke gi meg opplysninger om hun trodde at jeg var privatdetektiv...
Unnskyld meg.
...så jeg bestemte meg for å utgi meg for å være en viktig filmprodusent.
- Jeg heter Reardon. Jeg lager film. - Så flott gjort av deg.
- Liker du boksefilmer? - Jeg er redd jeg aldri har sett noen.
Jeg velger ut skuespillere på studioet og leter etter en sanger. Er du interessert?
Jeg blir dårlig av tanken på to menn som banker hverandre sønder og sammen.
Jeg lager også en religiøs film,
Historien om Betty den hellige.
Du vet, nonnen som lærte de spedalske å synge.
- Så flott gjort av deg. - Takk.
John Hay Forrest sa at du var en venn av Carlotta.
Vil du ha meg unnskyldt?
Jeg må ha truffet et ømt punkt. Hun ble hvit som et spøkelse.
Den neste dagen fulgte jeg etter Kitty Collins til en stilig restaurant.
Halvveis i måltidet la hun merke til meg, og gjorde noe ganske underlig.
Hun tok av seg brosjen sin og kvittet seg med den.
Jeg hadde rimelig god peiling på hvor.
Vent der, kompis. Jeg er fra helsevesenet.
Vi har fått en rapport om at suppen deres inneholder for mange smykker.
"CF." Carlottas fiender.
Det eneste navnet på listen som ikke var krysset ut var Swede Anderson.
Jeg bestemte meg for å stikke innom ham før de krysset ut han også.
Swede levde ikke i overflod.
Faktisk, i et øyeblikk så trodde jeg han ikke levde i det hele tatt.
Swede?
Beklager, Swede. Jeg trodde at du var blitt drept.
Kom igjen, våkne opp.
Kom igjen, Swede.
Du trenger en kopp med min java.
Du er oppe. Bra. Javaen er ferdig om et øyeblikk.
Dette kommer aldri til å gro.
Lallfall, jeg tipper at nå er Kitty Collins millionvis av mil borte herfra.
Tror du at Swede ble drept av den samme mannen som drepte faren min?
Stopp en halv, Dukkeliten! Ingen har bevist at faren din er blitt drept,
ennå.
Du har kanskje rett med hensyn til at det er en sammensvergelse.
Det er stort. Kanskje for stort til at jeg kan håndtere det alene.
Henter du en kopp java til meg?
- Ja? - Hallo, Marlowe?
- Hallo, Bernie. - Nei, det er meg, Rigby.
Hva skjer?
Jeg har en viktig sak, og trenger din hjelp. Hvor raskt kan du komme hit?
- Jeg har ikke spist frokost. - Frokost? Du er for sent ute til lunsj.
- Klokken er to. - To?
Kjapp deg. Jeg lager en kopp med min berømte java til deg.
- Jeg vil heller kjøpe min egen. - Som du vil. Ses om en halvtime.
Og Marlowe. Ha på deg et slips, for Guds skyld.
Hva er det?
Jeg fant det i skrivebordet til pappa.
Det ser ut som en nøkkel til et av de skapene på togstasjonen.
Nummeret er blitt filt bort. Hva står det på den konvolutten?
"Den forrige rotten."
- Veldig smart. - Forstår du hva det betyr?
Har en anelse. Du vet at kineserne har forskjellig dyr for hvert år?
- Ja. - Med mindre jeg tar feil
var den forrige gangen det var rottens år i 1936.
Dette er nøkkelen til skap nummer 1936.
- Du er en glup mann. - Det samme var Abraham Lincoln.
Se hva som skjedde med ham. Du kan bli drept av å være smart.
Jeg håper ikke det.
Noen ganger føler jeg at jeg ville likt å...
Du ville likt hva da? Å kysse meg?
Ja, det ville ha vært hyggelig.
Det ville gi meg sjansen til å fortelle henne at jeg begynte å føle noe for henne.
Noe varmt og skvulpende.
Men en mann i min bransje kan ikke få seg en kone og en haug med unger.
- Vi trenger ikke å få unger. - Hva?
Hør, vi kommer ingen vei med dette.
Men, takker iallfall.
Det er best du går nå. Marlowe kommer hit for å prate.
Hvis du trenger meg, er det bare å ringe.
Du vet hvordan du ringer, ikke sant?
Du stikker bare fingeren din i hullet og lager bittesmå sirkler.
Kom inn. Det er åpent.
Hallo, Marlowe.
Du gjorde ikke som jeg ba deg om.
Jeg hater den teite måten du går med skjorten på, knappet uten noe slips.
La meg skaffe deg et slips.
Her. Dette er blått, men du kan bruke det til brunt.
- Du irriterer meg. - Jeg irriterer deg?
Du kommer inn her uten noe slips... Er du full?
- Hvor mye har du drukket? - En martini.
- Jeg visste at jeg kom til å møte deg. - Sitt ned.
Dette er hva jeg vil at du skal gjøre.
Her er en navneliste jeg fant i en suppebolle. Ikke be meg forklare.
Jeg tror alle er døde. Jeg vil at du sjekker dem.
Og Marlowe? Ta på deg dette for min skyld. Som en tjeneste.
Den er til å henge rett på.
Jeg fikk Marlowe til å sjekke listen til Kitty opp mot de seneste uløste mordene
mens jeg tok en drosje til stasjonen
for å se hvordan nøkkelen til Dr Forrest ville passe i puslespillet.
Jeg spaserte ubesværet bort til skap nummer 1936.
Nøkkelen passet som hånd i hanske. Mens jeg åpnet skapet
la jeg merke til en kjekk fyr i en grå smalstripete dress som så på meg.
Det virket som jeg ikke var den eneste som var interessert i innholdet i skapet.
Inni var det to lange lister over Carlottas venner og fiender.
Det første navnet som dukket opp var FX Huberman,
46 Bay Court Drive, Grunion Point.
Jeg bestemte meg for å ta en tur med toget og besøke Mr Huberman.
Jeg visste "Kjekkasen" ville følge etter, så for å bli kvitt ham
var jeg så flink at jeg stakk innom herretoalettet og kvittet meg med ham.
Han kunne ikke følge etter meg med mindre jeg hadde dopapir på skoen.
Pokker.
Det var egentlig ikke dopapir, det var papir til setet,
men det var nok til at en smart fyr skjønte forbindelsen.
Så snart vi kom inn i en tunnel
dukket Kjekken opp og begynte å lete etter en fyrstikk i lommene mine.
- Om forlatelse. Var det benet ditt? - Nei, det var fjeset mitt.
Jeg ante ikke at vi skulle inn i en tunnel.
Det er jeg sikker på.
Jeg trodde at kupéen var tom.
Ja, akkurat. Særlig.
- Beklager. Jeg håper jeg ikke skadet deg. - Det er i orden.
Hvordan har jeg fortjent gleden av ditt selskap?
Mannen i kupéen ved siden av røyker en fryktelig sigar.
Jeg måtte komme inn hit. Du røyker ikke, gjør du vel?
- Nei, jeg har tuberkulose. - Gudskjelov for det.
Etter i går kveld tåler ikke hodet mitt det.
Jeg ønsket ikke at han skulle vite hvor jeg dro, derfor ville jeg få ham av veien kjapt.
Jeg har alltid med meg munnspillet mitt.
Det er lettere enn et trekkspill og virker bedre enn en sovepille.
Han sov som en baby da jeg forlot ham og rømte ut på Grunion Point.
Her er tre dollar om du kan få denne drosjen til 46 Bay Court på ti minutter.
Følg etter den drosjen.
Det var en smart ting jeg gjorde.
Ved å ta de eneste to drosjene, sikret jeg at Kjekken ikke kunne følge etter meg.
Da jeg ankom Mr Hubermans ble jeg overrasket.
Mr Huberman viste seg å være en sexy dame som holdt en fest.
Hun spurte meg ikke om hva jeg ville, men fikk meg til å føle meg velkommen.
Hva med deg, kjekken? Har ikke jeg sett deg et sted før.
Kanskje. Jeg har vært noen steder før.
Det er hyggelig av deg å invitere meg. Jeg føler meg litt som en ubuden gjest.
Jeg liker ubudne gjester.
Jeg liker damer med stil og lystne øyne.
Vet du hva? Jeg liker deg.
Jeg liker meg, også.
Etter at alle disse folkene er dratt kan kanskje du og jeg ha vår egen fest.
Det må jeg tenke på.
Hun tenkte kjapt.
Jeg beklager. Dere må dra alle sammen. Det har vært en helt skrekkelig fest.
- God natt. - God natt.
Er det ikke innestengt her?
Plutselig skjønte jeg at hun hadde puttet noe i drinken.
Leppene mine kjentes som to sjakter. Tungen som om den hadde hår på seg.
Ørene mine begynte å ringe. Jeg følte meg som en bikkje.
Kom an. Vi drar og danser.
Du tar på deg den svarte kjolen din og jeg barberer tungen min.
Kom an, FX. Jeg er klar.
Vi drar og danser.
La oss dra og danse.
Beklager, Dukkeliten.
- Hvordan kom du deg hit? - Døren din var åpen, så jeg gikk inn.
- Jeg har prøvd å ringe deg hele kvelden. - Hvordan kom jeg meg hit?
- Jeg tipper på at du har krabbet. - Å, herregud.
- Nei, det er OK. - Det er bare litt alkohol.
- De gjør ikke vondt. - Ikke vær barnslig.
Kom deg unna.
Hva er det som skjer?
Sam Hastings er død.
Stakkars fyllik. Hvordan døde han?
Falt ut av et vindu mens han strakk seg etter en flaske med whisky.
Han kan ha blitt dyttet. Jeg får Marlowe til å sjekke ryggen hans for fingeravtrykk.
- Noe annet? - Ja.
Jeg fant enda en huskelapp som pappa skrev til seg selv.
"NYTAG-216."
Jeg tror det er et nummerskilt fra New York.
Ikke dårlig, Dukkeliten. Med mindre jeg...
Forsiktig. La meg finne litt alkohol til deg.
Nei.
Det er ikke N-Y TAG. Det er N-Y-T.
New York Times.
Hva er "A-G" da?
- Standard biblioteksjargong for august. - Og 216?
Står for det 2. nummeret i august, side en, spalte seks.
Linje 20.
Hei. Det er meg, Rigby.
Beklager, Rasebein, jeg har vært opptatt.
Kan du gå bort til New York Times-arkivet ditt,
og lese hva det står på side en, spalte seks i nummeret fra den 2. august,
og kanskje jeg tar deg med ut på middag en kveld snart.
Jeg venter.
Tar du henne ut på en middag for å få informasjon?
Henne? Han.
Ja. Les så hele artikkelen for meg.
"Immer Essen".
Walter Neff er eieren.
Takk, Rasebein. Jeg skylder deg en stor tjeneste.
Immer essen.
Immer essen. Det betyr "spiser alltid".
- På hvilket språk? - Tysk.
Det er også navnet på et sør-amerikansk cruiseskip.
Jeg vet. Da Sam Hastings og søsteren min ble separert i juli i fjor
dro han på en tur til Sør-Amerika med det skipet.
Meget interessant.
Rett etter den turen avlyste selskapet alle cruisene sine.
Nå er Sam Hastings død.
- Jeg ser ikke sammenhengen. - Ikke jeg heller. Det plager meg.
Hallo?
- Hvem er det? - Dette er Marlowe.
Hallo, Mr Marlowe. Kan du vente et øyeblikk?
- Det er Marlowe. - Bra.
Hallo, Marlowe. Hør her, ikke undersøk de uløste mordene akkurat nå.
Ja? Hvorfor ikke?
Jeg har noe som er mer viktig. Har du hatt noe å gjøre med Walter Neff?
Walter Neff. Han driver et sør-amerikansk cruiseskipselskap.
Bra. Fortell meg om ham.
Han streifer rundt på supermarkeder på jakt etter blondiner?
Bra. Jeg skaffer blondinen.
En ting til.
Hvis Walter Neff forlater landet, må jeg muligens reise på en liten båttur.
Hvis jeg gjør det, så hold deg unna spriten. Disse folkene er mordere.
Takk for at du forteller meg det. Ha god reise.
Det er mulig jeg ikke drar med en gang, men takk likevel. Og Marlowe?
- Har du på deg slips? - Adjø.
- Hva dreide det seg om? - Marlowe kjenner Neff.
Sier at han gjør hva som helst for en vakker blondine.
Det betyr at vi trenger en kvinnelig spion.
Hvorfor ikke bruke meg?
Beklager.
Du er ikke blond nok.
- Jeg kan alltids bleke håret mitt. - Ikke på vilkår. Du er en klient.
Det er en ting jeg har lært om klienter. De som er døde betaler ikke regningen.
Er det kun sånn du tenker om meg?
En som betaler deg 10 dollar per dag?
PISTOLER DREPER IKKE DETEKTIVER, KJÆRLIGHET GJØR! "Marlowe"
Det er riktig, Dukkeliten. For meg er du bare matpenger.
Hvordan kunne jeg fortelle henne at jeg løy?
Jeg ville jobbet gratis, hvis jeg bare fikk se håret hennes duve når hun går,
og lukte hennes fløtemyke hud, og vugge hodet hennes på min skulder.
Kjenne krumningen av midjen hennes, buen i ryggen
og så forsiktig kjærtegne hennes to vakre...
Jeg beklager.
Jeg liker bare ikke å bli kalt matpenger.
Mens jeg startet jakten etter en blond spion, prøvde jeg å bli kvitt bildet av Juliet
som stormet ut av kontoret mitt med tannpasta på skoene sine.
Først på listen min var Monica Stillpond, en sexbombe som en gang sa til meg
at hun ville gjøre hva som helst for hvem som helst, når som helst.
Men muskler ga meg en start i politikken.
Da jeg var assistent for den gamle mannen Zimmermann, rørleggeren.
- Mr Madvig, du spøker vel? - Om å være rørlegger eller om muskler?
Jeg kan bare ikke forestille meg deg som rørlegger.
Hun var midt i et stilig middagsselskap.
Jeg kunne ikke bruke tid på å være høflig. Jeg fanget hennes oppmerksomhet.
Kaffen blir servert i stuen, Mr Madvig.
En ting om Monica, ordene "jeg kan ikke" var ikke i vokabularet hennes.
Monica, jeg vil at du skal gjøre noe for meg.
Jeg kan ikke.
Jeg antar hun hadde lagt dem til siden forrige gang jeg så henne.
Den neste på listen min var Doris Devermont, en av mine gamle flammer.
Med henne hadde jeg hatt mitt mest ærlige forhold med en kvinne noen gang.
Det eneste jeg løy om var navnet. Jeg sa til henne at jeg het Teddy Novak
sånn at hun ikke kunne spore meg opp hvis jeg gjorde henne gravid.
Doris husket meg, selvsagt.
God dag, Mr Novak.
Mr Novak? Ingen klemmer, ingen kyss? Vi pleide å dumpe inn i armene til hverandre.
Synes du ikke at vi egentlig burde bli kjent med hverandre på nytt?
Det er bare fem år siden. Du skulle til å servere meg middag da jeg måtte dra.
Så dumt av meg. Du må være skrubbsulten.
Jeg burde ha tenkt på det før. Jeg skal hente litt kaffe og noen sandwicher.
Kaffe og sandwicher.
Nå husket jeg de berømte sandwichene til Doris, med tørt brød.
Hun kjøpte gårsdagens brød, ristet det for å dekke over. Hadde hun forandret seg?
Brødet er ikke altfor ferskt. Skal jeg riste det?
Nei takk. Jeg sluttet med tørt brød for å faste i stedet.
- Faste? - Ikke noe.
Samme gamle Doris.
Hun pleide å ha røkt kalkun så den skulle holde seg i månedsvis.
Når den ble dårlig serverte hun den til hushjelpen.
Jeg hadde noe røkt kalkun. Jeg tipper at vaskedamen spiste den til lunsj.
Å, her er det litt paté.
Vaskedame.
Unnskyld.
Jeg var for flau til å be Doris om en tjeneste etter at jeg prøvde å kvele henne,
så jeg gikk videre til det neste navnet i den lille svarte boken min.
Den mest blonde på listen var en rik overklassedame, Jimmi Sue Altfeld.
Jeg hatet å bruke henne - hun var så forelsket i meg at jeg ble dårlig av det.
Men jobben var viktigere.
Jeg tok henne med ut på middag på Plantasje-klubben.
Så kom jeg med mitt innspill.
Forrige gang vi så hverandre, etterlot jeg deg alene ved disken på Schwabs.
- Du hater meg vel ikke for det? - Selvsagt gjør jeg ikke det.
Bra.
Jeg har noe jeg gjerne vil diskutere med deg.
- Hvor skal du? - Følg med hjem.
Ikke på vilkår om jeg ville følge henne hjem. Faren hennes hatet meg.
Jeg ba henne møte meg på et motell, for å vise henne noe jeg gjør med hendene.
Kom inn.
Jimmi Sue, er du klar?
Hva skal vi gjøre?
Kinsey, fra perm til perm.
Har noen fortalt deg at leppene dine er som to saftige rosenkål
- som venter på å bli spist med smør. - Massevis av menn.
Virkelig?
Har disse mennene fortalt deg
at øynene dine er som kinesiske mynter med klatter av kaviar i midten?
Skjønner du ikke hvor lykkelige vi to kunne være her?
Det gjør jeg, men jeg vil at du skal bli med meg tilbake til byen først.
Jeg jobber med en viktig sak. Det er farlig, og du vil trolig bli drept.
- Men hvis du elsker meg, så gjør du det. - Ja, jeg elsker deg.
Og jeg elsker deg. Jeg mener det mer enn noe jeg noen gang har sagt i livet mitt.
Jeg leide en leilighet og begynte å gi Jimmi instruksjoner for å fritte ut Neff.
Hun skjønte anvisningene like lett som en gris spiser søppel.
Her er et bilde av din Mr Neff.
Gjør hva enn du må
for å finne ut av hva som skjedde på Immer Essen.
Faren din truet med å få meg banket opp hvis jeg fortsatte å se deg.
Tenkte jeg skulle stikke innom der i morgen med en liten forsoningsgave.
Hva kreves det for å blidgjøre ham?
Han hadde aldri noen bikkje da han var gutt.
Hadde aldri noen bikkje?
Mr Altfeld?
Helt renslig.
Navnet hans er Ramon.
Han er din.
Kom deg ut, tjuv!
Jeg stjeler ikke datteren din. Jeg låner henne bare til en viktig sak.
Ikke gå nær min datter. Ikke prøv å møte henne. Ikke skriv og ikke ring.
Kan jeg koke suppe på undertøyet hennes?
- Kom deg ut! - Mr Altfeld,
ved å hjelpe meg er livet til datteren din i fare.
Hun redder kanskje hundrevis av liv. Du ville ikke stå i veien for det?
Det ville jeg så avgjort!
Jeg ville plassert bevis på deg eller drept deg, om det hadde beskyttet datteren min.
Og jeg som tok med en valp til deg, noe du aldri hadde som gutt.
Nå kommer du deg ut!
Kom igjen, Ramon.
Du fortjener ikke noen valp.
Vent.
Plukk opp det.
- Men det er helt mykt og dampende. - Plukk opp det.
Du er en syk mann, Altfeld.
Du kan få meg til å plukke opp hundedritt, men ikke til å slutte å møte Jimmi Sue.
- Vil du ha en valp? - Jeg har kjempelyst på en hund.
Takk.
- Her er noe til deg, også. - Å, takk skal du ha.
Æsj!
Larry, Moe og Curly.
Takk, Dan.
Ingen fin måte å behandle en venn av Mr Altfelds datter på.
Det er kun en måte å behandle deg på.
Du har noen ganske så smarte apekatter her.
Jeg ser at han her har en utmerkelse for god akademisk prestasjon.
Ditt innspill.
Jeg skal få banket litt vett inn i deg.
Hva betaler han dere gutter? Jeg dobler det, så svinebanker vi ham.
Greit, Dan.
Rigby?
Juliet.
De bedritne drittsekkene. Banke opp en dame.
De har slått brystene dine så de flyttet seg fra sin plass.
Rigby?
Juliet. Har du det bra?
Ja, jeg har det fint.
- Du ser fryktelig ut. - Det er alt sammen et dagsverk.
Nei, Rigby. Det er ikke verdt det.
- Jeg vil at du skal slutte. - Hvorfor? Fordi jeg er blitt banket opp?
Du har også blitt skutt og dopa ned,
og har trolig måttet ligget med damer du ikke engang kjente.
Du er bare oppskjørtet fordi jeg intervjuer blondiner.
Du kan glemme det.
Jeg har bestemt meg for å skaffe opplysningene selv.
Hvordan da?
Ved å kle meg ut som en vakker blondine.
- Ser jeg ut som et kvinnfolk? - Ikke så mye som jeg gjør.
- Jeg har ikke skrudd på sjarmen ennå. - Skulle ønske du ville la meg gå isteden.
La Neff klå på deg? Ikke på vilkår, Dukkeliten.
Vil du ikke at Mr Neff skal klå på meg?
Det betyr vel ikke at du begynner å bry deg om meg?
Jeg vil ikke at noen av mine klienter skal bli klådd på.
Jeg er sent ute. Hver torsdag er Neff rundt på supermarkeder på jakt etter blondiner.
Hvis jeg er halve kvinnen jeg tror at jeg er,
så har jeg et stevnemøte med Neff innen i kveld.
Lykke til.
Jaktmarken Jeff likte best var Jerrys marked på Melrose.
Jeg så ham med en gang, og smøg meg ned gangen på motsatt side av ham.
Jeg hadde på meg en spesiell parfyme som het "Kjærtegn meg".
Lukten av den gjorde at Neff ble trukket mot meg som fett til en svigermor.
Han var helt klart en damenes mann. Han fikk meg til å føle meg vakker og levende.
Han ba meg bli med opp til stedet hans, og jeg var ikke vanskelig å be.
Greit.
På hjemmebane var Neff mer aggressiv og jeg var med på leken.
- Jeg er gal etter deg, skatten. - Jeg er gal etter deg óg, Walter.
Den parfymen. Hva heter den?
"Kjærtegn meg".
Tullebukk.
Det er navnet på parfymen.
- Jeg har lyst på en drink. - Det eneste jeg har er whisky.
Jeg lager drinkene.
Sett deg der borte.
Jeg ville få slått ham ut kjapt, så jeg ga ham 15 milligram med beroligende,
og håpet det ville virke før han begynte å ha samleie.
Beklager. Jeg går ikke lenger enn dette på det første stevnemøtet.
Jeg visste ikke hva jeg lette etter, men det jeg fant var dynamitt.
Passasjerlisten til den siste turen til Immer Essen.
Den samme som listen over "Carlottas Fiender".
Et navn som virket kjent var Cody Jarrett, kapteinen på Immer Essen.
Jeg gikk på biblioteket og slo opp alt jeg kunne finne om kaptein Jarrett.
"Fabrikerte anklager fordi han visste for mye."
"Men han avviser å røpe hva han visste til noen andre enn moren sin."
Jeg håpet å finne ut hvorfor passasjerene på den siste turen til Immer Essen
ble drept en etter en.
De må alle sammen ha sett noe. Men hva?
Hva tror du?
Jeg tror at du har begynt å like å kle deg opp som kvinne.
Moren til Jarrett er den eneste besøkende han vil snakke med.
Og jeg tror at jeg likner nok på henne til å få en gave på morsdagen.
Rigby, vent.
Ikke kall meg Rigby.
Jeg er bekymret. Siden du ble banket opp
har jeg hatt mareritt om at det skjer noe fryktelig med deg.
Jeg er glad i deg, Rigby.
Hva?
Jeg er glad i deg.
Hva er galt?
Du er det som er galt.
Gjorde jeg noe feil?
Ja. Du har vekket sterke følelser i meg.
Du får meg til å tenke latterlige tanker, som å legge pistolen på hylla for godt.
Bli en fyr som holder seg til én kvinne,
slå seg til ro i en hytte dekket med eføy,
rake blader i bakgården,
presse appelsinjuice til deg om morgenen.
Ville du ha gjort det for meg?
- Ja, det ville jeg. - Å, Rigby.
Moren til Cody Jarrett.
Hallo, mamma.
Jeg heter Reardon. Jeg har viktige nyheter til deg.
Bare lat som om jeg er mammaen din, greit?
I avisen stod det at du ble truffet i hodet av en flyvende skiftenøkkel på verkstedet.
Carlottas venner er ute etter deg fordi du vet for mye.
- Jeg skjønner hva du mener. - Skiftenøkkelen var ingen ulykke.
I et øyeblikk trodde jeg at det var det.
Noe sånt kunne skje igjen, så...
Vakten er mistenksom. Opptre som om jeg var moren din.
- Javisst. - Lat som om jeg gråter. Du trøster meg.
Rolig, mamma.
Si noe sånt som "Nei, mamma. Hør på meg."
Nei, mamma. Hør på meg.
Det var bra. Skikkelig bra.
Hør, så lenge de andre fangene kan ta deg så er du ikke trygg.
Ikke bekymre deg. Jeg har en plan.
Fengselsdirektør Dudley skyldte meg en tjeneste.
Jeg fikk ham til å la meg utgi meg som fange så jeg kunne passe på Jarrett
og kanskje lære noe om Carlotta.
Jeg lærte fort. Jarrett hadde planlagt å rømme den kvelden.
Jeg ble invitert med en pistol pekende mot meg. De stappet meg ned bak i en bil.
Jeg innså at han var en venn av Carlotta og at jeg var deres fiende.
Ryley, du setter deg foran. Og du, du skal kjøre.
Jeg ble kastet rundt i den bilen lenge.
Fem timer senere hadde jeg helt oppgitt håpet om noen gang å pisse normalt igjen.
Jeg bestemte meg for å ta en liten prat med kaptein Jarrett.
Hei, Cody.
- Hvordan går det med deg, partner? - Jeg kan ikke puste.
- Innestengt? Jeg skal gi deg litt luft. - Takk.
Leppene hennes var varme og armen min var ikke det eneste som banket.
Det gjorde hjertene våre, også.
Planen var å kysse henne med hver eneste leppe i fjeset mitt,
så langsomt flytte henne til det neste rommet, få henne ved siden av sengen,
gifte meg med henne og så sette i gang med kroppslyder.
Planen min fungerte bra inntil...
- Du puttet fingeren i kulehullet mitt. - Unnskyld, Rigby.
Jeg klarer det helt fint.
Kan du ikke legge deg ned?
Jeg går på apoteket og skaffer noe til armen din.
Det regner. Ring etter drosje. Skynd deg tilbake.
Jeg føler for å kysse noen.
Ikke begynn uten meg.
Hallo?
- Det er meg, Margaret. - Hvem?
- Margaret. - Margaret?
Margaret Croyden.
Margaret Croyden? Dette tror jeg ikke.
- Jeg kan ikke tro at du ringer meg. - Jeg ville ha ringt før...
- Du skulle ikke ha ringt. - Det er så stille her.
Er Victor bortreist i helgen?
Beklager. Ikke interessert.
For jeg er forelsket. Ja, ordentlig forelsket.
For noen få dager siden sa jeg noe til en kvinne som jeg trodde jeg aldri ville si.
Jeg sa faktisk "Jeg vil slå meg til ro i en hytte dekket med eføy sammen med deg",
rake blader i bakgården,
"presse appelsinjuice til deg om morgenen. "
Jeg snakket med Victor. Han går med på å gi meg skilsmisse.
Jeg vet hva vi gjør. Kom ned i morgen. Vi kjører sammen tilbake.
Fantastisk! Jeg kan ikke vente med å dumpe inn i livet ditt igjen.
På ingen måte, Margaret. Ring meg igjen om 12 år.
Greit, elskede.
- Hallo? - Mr Reardon,
jeg har bestemt meg for å avslutte saken fra nå av.
Det blir sendt en sjekk i posten til deg i morgen.
Vennligst ikke prøv å kontakte meg, da jeg vil være bortreist en stund.
Juliet, holder noen en pistol mot hodet ditt?
Juliet.
En halv flaske whisky senere kunne jeg enda ikke tro det.
Var Juliet like gal som søsteren sin?
Hadde hun forelsket seg i drosjesjåføren på vei til apoteket?
Eller var hun et medlem av Carlotta- sammensvergelsen og hadde lurt meg?
Til slutt endte jeg med en meget viktig konklusjon.
Drit i henne.
Alle damer er like.
De strekker seg ned i halsen din, tar tak i hjertet ditt og tar det ut.
De kaster det på gulvet og tråkker på det med de høye hælene sine.
De spytter på det, stapper det i ovnen og steker det helt i stykker.
De skjærer det opp i små biter, slenger det på en brødblings
og så serverer de det til deg.
De forventer at du skal si "Takk, skatten, det er nydelig."
Det er ikke nydelig, Juliet Forrest.
Det er guffent.
Jeg gir blaffen i om jeg aldri hører fra deg igjen.
- Juliet? - Dette er Alan.
Alan?
- Kom igjen, Marlowe, ikke spill nå. - Jeg klarer aldri å lure deg.
Nei.
Hør, Marlowe.
Juliet har forlatt meg, og jeg føler meg som jeg ble slått med en våt stekepanne.
Hvordan i helvete tar man seg sammen?
Jeg begynner å skjønne at det er bedre å ha noe å se frem til.
"Se frem til." Som hva da? Arbeid?
Jeg får ikke hull på denne saken.
Jeg vet ikke engang hvem denne Carlotta-kvinnen er.
Kan du finne et kart over Sør-Amerika?
- Ja. Har du funnet noe? - Slå opp på Peru.
Har det.
Det er en liten by ved kysten som heter Paita.
Fortell meg hvor det er.
Det er rett ved siden av en liten øy som heter...
Din lurendreier. Carlotta.
Pokker også. Det er ikke navnet til en kvinne.
Det er et sted.
- Takk, Marlowe. Nå skylder jeg deg. - Bra.
Jeg drar til Carlotta med en eneste gang.
Selv om Juliet er vekk så skal jeg løse denne saken,
uansett hvor mange drapsmenn som er involvert, selv om Juliet er en av dem.
Noen anelse om hvor i Carlotta jeg burde starte å lete?
Det er en liten kafé helt nede i bukten.
Da jeg ankom tenkte jeg på hva Marlowe hadde sagt til meg for 15 år siden
"Døde menn kler ikke ruter."
Døde menn kler ikke ruter.
Jeg vet fortsatt ikke hva det betyr.
Carlotta var den type by hvor de staver trøbbel t-r-å-b-i-I,
og hvis du prøver å rette på dem, så dreper de deg.
Marlowe hadde sendt meg til rett sted.
Der var Kitty Collins, jenta som dumpa meg i Santa Barbara.
Señor Reardon.
Manuel Alesandro.
Ikke akkurat.
Carlos Rodriguez.
- Carlos Rodriguez? - Sí.
Før krigen smuglet vi geværer til opprørerne.
Å ja.
Du er politi.
Sí.
Jeg har slått meg sammen med samfunnsstøttene.
Bra. Jeg er her i forbindelse med en etterforskning. Kanskje du hjelper meg?
Det er mye å etterforske i Carlotta.
Hele øya er som en kruttønne.
Det er mye spenning og det lukter av noe råttent.
Det er derfor jeg er her. For å finne ut av hva som lukter.
Vær forsiktig med den feite som svetter så mye.
Hva med Kitty Collins?
Hun svetter ikke så mye, men hun er akkurat like farlig.
De sier at hun er en av dem.
Hvem er "dem"?
Det vet ingen. Bare de vet hvem som er "dem".
Men det er en mann. Han heter Arroz. Rice.
Kitty Collins er forelsket i ham.
Han er en drapsmann.
Rice?
- Takk, Carlos. - De nada, señor.
- Hvor bor du? - Hotel Guano.
Jeg holder kontakten.
Cuidado, señor Reardon.
Cuidado, Carlos.
Jeg ville at Kitty Collins skulle fortelle "dem" at jeg var i byen,
så jeg kastet en fem-pesetariamynt i bollen.
Klirringen var høy nok til at hun så i min retning.
Den fem-pesetariamynten var den beste investeringen jeg noen gang gjorde.
Den neste dagen fikk jeg en stor fisk på kroken, en fet som svetter mye.
- Señor? - Ikke noe med alkohol. En øl, kanskje.
Sí, señor.
Sprit går rett i føttene på meg.
Bare et øyeblikk, Mr Rigby.
Vi vet hvem du er, Mr Rigby.
Jeg er interessert. Hvem er jeg?
Du kunne være en fyr som får 10000 dollar
for å dra fra denne stinkende byen.
- Kunne jeg det? - Vet du hvem jeg kunne være?
Ringeren i Notre Dame?
Jeg kunne være fyren som gir deg de 10000 dollarene.
10000 dollar. Fra meg til deg, bare sånn der.
Beklager. Min pris for å dra fra denne stinkende byen er 11500
og et kyss på munnen fra Carmen Miranda.
Si det videre til "dem". Rom 204.
Rom 204, señora.
Kom inn.
Helt presis, Kitty. Jeg har ventet på deg.
Trodde du ville ha kommet i går kveld.
- Jeg tenkte ikke klart i går kveld. - Fortsett med å prate.
Du vet, jeg har akkurat funnet ut av noe, Rigby.
Hvem du er, hva du gjør og hvorfor du er i Carlotta.
Jeg er her for å få slutt på leken deres.
Jeg skjønner det ikke. En stilfull jente som deg er forelsket i en morder som Rice.
Hvem? Hva? Hvorfor?
Når du er forelsket i noen
så antar jeg at det ikke spiller noen rolle med hvem, hva eller hvorfor.
Du fortsetter bare å elske dem.
Ja, man gjør vel det?
Jeg føler meg som om...
Lag enda en drink til meg, vil du?
Hallo?
- Hva er det som skjer, amigo? - Massevis.
Det ankom et fly i dag og alle passasjerene snakket tysk.
- Tysk? - Vår venn Rice var der.
De ga ham en pakke. Den var merket med datoen i dag
- og "Avsluttende instruksjoner". - Hvordan vet du det?
Jeg er leid til å beskytte Rice til han er på det flyet sammen med Kitty Collins
i kveld, etter Carlotta-festivalen.
Hvorfor forteller du meg dette?
Fordi livene til millioner av uskyldige me...
Carlos?
Carlos.
Pokker.
Hvor skal du og Rice i kveld?
Hva vet du om flyet med tyskererne?
Tyskererne... tyskerne.
Tyskererne.
Det er et fly med skererne.
Det er et fly i byen.
Ethel Merman kom med det.
Vil du dra og se Ethel Merman sammen med meg?
Jeg kjøper to billetter.
La meg få på meg pyjamasen, så er jeg klar til å dra.
Jeg gjort noen flotte ting i løpet av min tid.
Å be Kitty Collins om å lage en drink til meg var ikke en av dem.
Da jeg våknet opp kunne jeg først bare oppfatte lys og skygge.
Da så jeg et ukjent ansikt. Men selv så svimeslått som jeg var,
så visste jeg at han var den store fisken i sammensvergelsen, Rice.
Jeg tror at det sånn omtrent avslutter det.
- Jeg avslutter deg med dette tauet. - Men det er du som skal dø.
Best å få det til å se bra ut. Hvis det skjer noe suspekt med meg, er FBI...
Det vil se meget naturlig ut.
Folk som kjenner Rigby Reardon vet at jeg aldri vil dø en naturlig død.
Tror du jeg lar deg bli igjen for å prate?
Du har allerede pratet for mye.
Vent litt, Rice.
Du skal ikke på det flyet i kveld. Jeg vil ha de papirene.
Jeg skal gå ut av dette rommet. Du skyter ikke.
Gjør jeg ikke?
Det var et varselskudd, Rice. Og jeg avfyrer ikke så mange av dem som før.
Rigby. Señor.
- Jeg hørte skudd. - Jeg har det bra.
- Rice gikk den veien. - Kom igjen, Carlos.
Har du på deg pyjamas? Señor, jeg skal hjelpe deg å ta den av.
Jeg trenger ikke hjelp med pyjamasen min. Stans.
- Sí. - Carlos.
Sí. Ikke bekymre deg for pyjamasen din, señor. Jeg skal ta vare på den.
Av veien her. Vi jakter på en morder.
Alle må trekke tilbake. Han er sammen med meg.
Kommer gjennom.
Señor.
Cuidado, señor. Cuidado.
- Trekk tilbake. - Cuidado.
Señor. Pyjamasen din.
Glem pyjamasen.
- Går det bra med deg? - Det er bare en kule.
Kona mi, Carmelita, suger den ut. Bare fortsett, señor.
Og ikke bekymre deg for pyjamasen din. Jeg skal ta meg av den.
FIESTA I CARLOTTA
"Avsluttende instruksjoner".
Så det er deres spill.
"Rasmussens plass".
Det siste jeg ventet å se var Juliet og hennes far, i live,
som snakket med hovmesteren sin, som var kledd i en nazist-uniform.
Ja. Det forklarte mye.
Hvorfor Juliet var i stand til å oversette tysk.
Jeg var blitt lurt.
Men det var ikke for sent til å få rettet opp ting.
OK, opp med hendene. Bort til trappen. Kom igjen.
Det er på tide med et klassebilde. De høye bakerst, og de lave foran.
Sitt nå, og hold hender.
Smil nå.
- Det er fint. - Rigby...
Vent. Bli der du er, du møkkete løgnhals av et nazisvin.
Rigby.
Jeg burde ha visst det. Jeg falt for en dame som lurte meg trill rundt.
Nei, Mr Reardon. Hun lurte deg ikke.
Jeg gjorde. Lot som jeg var hovmesteren, og ventet på irriterende, underlegne raser.
- Men jeg lurte alle sammen. - Ser du, Rigby? Jeg forrådte deg ikke.
- Hvordan fant du ut du skulle dra hit? - Marlowe sa det til meg.
Sånn fant jeg pappa. Jeg luktet osteformene hans.
Unnskyld at jeg avbryter en slik øm scene,
men vi har en plan vi må gjennomføre.
- Hvem er du egentlig, tysker? - Feltmarskalk Wilfred von Kluck.
- Til din tjeneste. - Von Kluck?
Tidligere sjef for Hitlers spesielle hemmelige våpenkorps.
Jeg er smigret. Hvordan visste du det?
Jeg fant ut av hele den stinkende planen din.
Hvordan du narret dr Forrest til å hjelpe deg. Hvordan du fløy agentene dine hit.
De beste offiserene i hæren til Føreren.
- Den tidligere hæren. - For øyeblikket.
Men vi skal reise oss igjen.
- Det skal vi nå se på. - Hvordan brukte de pappa?
Kulehuet her fant ut at faren din har utviklet en osteform
som er så kraftig at den får sten, trær og fjell til å gå i oppløsning.
Han pønsket ut en plan for å få hele USA til å gå i oppløsning.
Først ga faren din opplysninger til dette svinet fordi...
Mr Reardon. La meg fortelle historien.
- Faren din gikk med... - Mr Reardon.
Vanligvis i situasjoner som dette, så beskriver den som har utviklet planen den.
Unnskyld meg. Privatdetektiven forteller vanligvis hvordan han fant ut av det.
Nei, det er jeg som har rett til det.
Vi klarte å narre dr Forrest ved å opptre som en humanitær organisasjon
som planla å utslette sult ved å få ost til å eldes raskere.
- Da han så hva de gjorde... - Han samlet lister over våre agenter...
- Det virket som han skulle gå til FBI... - Vi måtte dope ham ned og få ham...
Hit, og late som at han var død så det ikke skulle etterforskes.
Men mens vi testet formen på en liten øy i nærheten...
så passerte "Immer Essen". Noen av passasjerene så at øya gikk i oppløsning...
Derfor ble de betegnet som "fiender".
Vi fikk Neff til å kansellere alle turene og vår...
Venner begynte systematisk å eliminere alle som var på det cruiseskipet.
- Schweinehund. - Tulling.
Nå er vi klare. Agentene våre er akkurat kommet tilbake
etter å ha plantet disse ostebombene over hele Amerika.
Når Amerika er ødelagt kommer vi til å vinne den neste krigen.
Og den etter den, også.
Når disse bryterne skrues på, vil dette brysomme landet deres gå i oppløsning
som en muggen Liederkranz.
Vent med muggen, Kluck. De bryterne skal ikke bli skrudd på.
Und jeg tror de skal det.
Halt ihn!
Bra.
Jeg beklager at jeg hindrer deg i å bli en helt, herr Reardon.
Faktisk så er det synd at du og jeg er på motsatte sider.
Jeg beundrer din gjenstridighet. Under andre omstendigheter
ville jeg kanskje latt deg leve, muligens som min kammertjener eller hovmester.
Og hva ville du la meg bli, herr feltmarskalk?
- Hva? - Jeg sa
hvilken stilling kunne jeg ha i din "nyordning"?
Juliet. Hva sier du? Han er en nazist. Ikke tigg fra en nazist.
Kunne jeg være din Reinemachefrau?
Ja, det kunne du være.
- Hva er det? - Fortell det til ham.
- Reinemachefrau. - Rrrreinemachefrau.
Det betyr at hun kunne være vaskedamen min.
Vaskedame.
Slå deg sammen med kompisene dine. Vi drar.
Bra jobbet, Juliet. Dra og finn Carlos Rodriguez for meg.
Greit.
Det at du har den pistolen stanser oss ikke, herr Reardon.
Vi er dedikerte folk som er villige til å ofre oss selv.
Det er kun seks kuler i den pistolen. Det er ni av oss.
Altså, minst tre av oss vil overleve og skru på de bryterne.
OK. Men hvem skal vinne i lotteriet
og hvem skal tape?
Feiginger. Tåper.
Jeg skal gjøre det selv.
Beklager, kompis. Du er ferdig.
Ikke helt.
I det minste fikk vi
Terre Haute, Indiana.
Pokker. De skulle akkurat til å få et offentlig bibliotek.
Carlos, lås inn disse krypene her.
Med glede.
OK, kryp. ¡Vámonos! Kom an.
Schweinehunds. Grisebikkjer.
Jeg synes synd på djevelen den dagen dere gutter begynner å ankomme.
Señor Reardon, når drar du fra Carlotta?
Det neste flyet som går, Carlos.
Da har jeg fem timer til å vaske og presse pyjamasen din.
Nei takk, Carlos.
Jeg tror ikke jeg har bruk for pyjamasen min noe mer.
For en fyr.
Hva holder du på med?
Retter på snurrebassen din.
Da du falt ned gjennom vinduet, flyttet den seg fra plassen sin.
- Takk. - Ingen årsak.
Jeg hadde ikke opplevd at noen rettet på snurrebassen min på lenge,
særlig ikke uten at jeg måtte be om det.
Så, sånn var det - Carlotta-mysteriet,
alt sammen pent sortert.
Mens jeg stod der og kysset Juliet, tenkte jeg bare på å legge pistolen på hylla
og tilbringe resten av mine dager i den hytta som er dekket med eføy.
Lite visste jeg at om mindre enn ett år
så ville hun og jeg oppleve et enda mer spennende eventyr,
som snart kommer på en kino i ditt nabolag,
hvor det muligens er en nakenscene med Juliet.
SLUTT
i This Gun For Hire
i Beklager, feil nummer
i The Lost Weekend
i Drapsmenn, The Bribe
i Drapsmenn
i The Big Sleep, i Nakne nerver, Dark Passage
i Mistenkt
i Notorious
i The Glass Key
i Deception
i Johnny Eager, Postmannen ringer alltid to ganger
i Johnny Eager
i I Walk Alone
i Double Indemnity
i White Heat
i Humoresque
i The Bribe
"DØDE MENN KLER IKKE RUTET" VAR DEN SISTE FILMEN TIL EDITH HEAD.
TIL HENNE OG TIL ALLE DE BRILJANTE MENNESKENE, BÅDE TEKNISK OG KREATIVT
SOM JOBBET MED FILMENE FRA 1940-ÅRENE OG 1950-ÅRENE,
ER DENNE FILMEN DEDIKERT MED HENGIVENHET